![](https://storage.googleapis.com/femforgacs-wp/2023/01/7882aac0-oie_transparent.png)
Új év, új zenék…de még egyenlőre maradjunk a tavalyi év végén, ugyanis elég sok minden történt, számtalan bombasztikus kiadvány látott napvilágot. Az meg duplán ünnep, amikor egy olyan hazai extrém metal anyag kerül terítékre, amelyik bőven megállja a helyét a sokszor túlhájpolt külföldi matéria mellett. Sőt… egy jó részét simán helyből pofánbassza. Márpedig ez történt és nekem kutya kötelességem erről tájékoztatni a magyar metalt kedvelő közönséget. Írásom tárgya Vadkerti-Tóth Dávid azaz D egyszemélyes projektje, a Hamvak debütáló albuma, de előtte merüljünk el egy kicsit a távolabbi múltban. Mivel D nem most kezdte a szakmát, maga a Hamvak is a Solus nevezetű atmo black metal projektnek a folytatása. Ezen kívül még az Earth Plauge, Carnal Desolation és a Ghoul Temple kapcsán is találkozhatunk a nevével. A Hamvak egy új érát ígér D muzikális evolúciójában, az ősi legendák, pogány kozmológiával áthatott rituálék sötétebb oldalát hívatott bemutatni nekünk ez a megzabolázatlan fekete lyuk. És ez nem csak egy üres promó szöveg, a Maelstrom of Abhorrent Incantations valóban újat tud mutatni mindazoknak, akik képesek beinjektálni ezt a sűrűn hömpölygő iszapot a vénájukba.
![](https://storage.googleapis.com/femforgacs-wp/2023/01/c4b9296c-oie_w6pe7dzylerd.jpg)
D tényleg egy új megközelítésből nyúl hozzá a régmúlt ősi varázslatához, mégpedig egy minden eddiginél sokrétűbb, többdimenziós dalszerzés és a death metal brutalitásának az előtérbe helyezésével. Meghallgatva a 2017-ben megjelent Hamvak demot még sokkal inkább érezhető a Solus hideg világa, az atmoszférikus black metal szelleme mélyen átjárja őt és nem ereszti. Nem mondanám, hogy abszolút semmi jele annak, hogy a nem is túl távoli jövőben egy ilyen bikával fog jelentkezni D, de azért elég jelentős az irányváltás.
A black/death metal, mint stílusmeghatározás ne tévesszen meg senkit, nyoma sincsen a Blasphemy falvakat kiirtani képes, de mégiscsak egyszerű lelki világú univerzumának, de a Behemoth se lenne telitalálat. Egy sokkal komplexebb lemez benyomását kelti a Maelstrom of Abhorrent Incantations, ami képes saját maga lenni, nem kell a felesleges hasonlítgatások útvesztőjébe eltévedni. A technikásság valamint a sokszor progresszívba hajló dalszerkezetek és a kifejezetten ropogós, de mégis ütős hangzás gyorsan kiver minden ilyesmit a fejünkből. Az Arrows of Vengeance az a fajta albumnyitány, ami nem felejti el a legfontosabb feladatát: fel kell kelteni a hallgató érdeklődését és azt utána lehetőleg meg is kell tartani. Mivel ez a lemez szeret a fókuszban lenni, kifejezetten az a fajta, amelyik meghálálja azt, ha figyelmesen hallgatjuk és rákoncentrálunk a hallottakra, lehetőleg magányosan, ne zavarjon meg minket a körülöttünk zajló világ. A sokszor töredezett szerkezetű dalok furcsa irányokba kanyarognak, kellő odafigyelés és nyitott fül nem árt, ha van kéznél. A hangulat szerencsére hamar magába szippant, lélekrombolóan mélyen lakozik az a bestia, amelyik a Hamvak debütáló albumába lett bezárva. Fojtogatóak és sokszor klausztrofóbiával felérő érzetet keltenek a dalok.
![](https://storage.googleapis.com/femforgacs-wp/2023/01/bdbaf1fa-oie_wfdtffpw4yhz.jpg)
A black metal továbbra is jelen van, a szelleme átlengi a feszes, de mégis egy kicsit halottnak ható blast beateket, nem akar annyira bombasztikus lenni, hogy elterelje a figyelmet a többi szereplőről. Nem volt merszem odaírni a stílusmeghatározás elé, hogy technikás vagy progresszív, de sokszor volt olyan érzésem, hogy még akár hunyorítva ezt is megérdemelné, annyira sokrétű és érdekesen pattogó riffek jellemzik a Hamvak debütálását. A meghökkentő, elsőre nem is igazán odaillő bridgek pedig állandó izgalmat hoznak a zenehallgatás élvezete mellé. Ez a kiismerhetetlenség egyeseket idegesít, de engem személy szerint kifejezetten szórakoztat.
Ráadásul ez a zeneszerzői intelligencia párosul a brutalitással is, mert abból sincs hiány egy szál se. A mélyről feljövő halálhörgések és az izmos, erőtől duzzadó gitárok nem fogják elijeszteni azokat sem, akiknek egyébként nem kenyerük a fekete métely. Megtalálta a Hamvak az arany középutat a keverőpultnál. Nincs az az érzetünk, hogy a dobokat egy másik bolygóról vette volna fel az alkotó. Kétütemű Trabant hangzásnak nyoma sincs, a death metal világához sokkal közelebb áll az itt hallható tónus. A gitárnak szinte olyan textúrája van, mintha az áramvonalasan berregne a jeges éterben. Itt újra a fekete fémet kell előhoznom, ugyanis a szigorúan érces, fémes textúrájú hangjegyek egy hideg érzetű korongban öltenek testet. Ugyanakkor svájci magánklinika hangzásról sem beszélhetünk, van benne annyi mocsok, hogy az az undergoundhoz szokott fülnek is kedves legyen. A disszonancia és a végtelen súly találkozik a technikás fineszességgel és az intelligens dalszerzéssel. Talán így lehetne egy egy mondatos összefoglalót írni a Hamvak debütálásáról.
Ötletekben tehát nincs hiány a Hamvak-nál, a hangzás fasza, dalszerzés király, de még teljesen tökéletesnek nem nevezném a dolgot. Egy-két laposabbnak mondható momentum még beférkőzött egy-két dalba, de őszintén megmondva számtalan banda csapná össze a két kezét, ha csak ennyi lenne a gikszer. Ráadásul még a borító is megkapóra és igényesre sikerült, a Grafit és Hamu nagyszerű munkát végzett ilyen téren. Ennek ma is jelentős szerepe van abban, hogy a végtelennek tűnő új kiadványok tengerében ne vesszen el a Maelstrom of Abhorrent Incantations és azt kommunikálja magáról a hallgatónak, hogy jól jár, ha ipari mennyiségű kátrányt és mocskot keres a zenei diétájának felturbózásához. Pusztai Patrik és Hanyi Tibor nevét is meg kell említenem, mert ők nyújtottak segítő kezet D-nek az album alkotása során. Patrik gurgulázását az Arrows Of Vengeance című dalban kell keresni, továbbá Tibor a Savage Blasphemous Incantation írásánál és a lead gitár részekben segédkezett. Végezetül csak annyit mondhatok, hogy egy ízesen sötét albummal lett gazdagabb a hazai színtér, és ez szerintem mindannyiunk számára öröm. Nagyon sok ilyen és ehhez hasonló minőségű, igényes albumot kívánok Dávidnak, őszintén remélem, hogy a nemzetközi underground színtér még jobban felfedezi magának ezt a sötét gyöngyszemet. A Morbid Chapel Records és a Rotten Tomb Records gondoskodott a fizikai kiadványokról, tehát mindannyian tudjátok merre vezet innen az utatok.
Vélemény, hozzászólás?
Hozzászólás küldéséhez be kell jelentkezni.
Mondhatom rendesen elkerekedett a szemem végig hallgatva az albumot. Itt leginkább valami olyan szólal meg, ami az ember által ismert létezők ősi törvényszerűsége előtt is itt volt. Jelenlétét fel sem lehet fogni. Részemről ez nem csak egy egyszerű black/death album… Köszi. 🙂
Ez nagyon jó lett. A lemez is, meg az írás is.